Det börjar som slutet på en historia. En dålig början...
Alessandro...
Alessandro!
Alessandro, min älskling!
Gör det inte.
Jag älskar dig.
Jag älskar dig!
Åt höger...
Åt vänster...
Det fortsätter på kyrkogården en morgon då solen vägrar titta fram.
Det blir alltså inte bättre.
En dag öppnar man en bok och läser det man alltid tänkt.
-In i minsta detalj. -Som om författaren skrivit för er.
-Då läser man alla hans böcker. -Och tänker "honom vill jag känna".
-Man blir kär. -Det händer bara en gång i livet.
NYHETER FRÅN GUD
Han gjorde det han skrev.
In i minsta detalj.
Det var en jävligt bra författare.
-Den bästa. -Den enda.
Ni undrar varför Gud, som förbarmar sig, återkallat en man i sina bästa år.
Denne make, denne bror, denne författare som vi höll av.
På det svarar jag att Herrens vägar, liksom alla skapares, är outgrundliga.
En del författare hjälper människorna att leva. Battavia var en av dem.
I våra ögon en stor författare, men han var bara en av Guds skapelser-
-som hängivet kastade sig i Skaparens famn, så tacksam för det liv han fått.
För Gud, liksom författaren, ger liv åt sina skapelser - men tar tillbaka det.
Alessandro Battavia själv, som var så undergiven-
-avslutade sin sista bok med raderna:
"Jag finns i fantasin hos en Skapare som drömmer att människor finns"-
-"och några av dem drömmer att de skriver."
Battavia skulle varit vår gäst i kväll med anledning av senaste romanen:
"Nyheter från Gud"
Men Battavia tog sitt liv i söndags.
Vi ägnar hela programmet åt hans verk.
Gud drömde Battavia var författare. Det stämmer väl? Vi har ju böckerna.
Man bör ställa sig frågan...
Om författaren skriver: "Plötsligt såg han en vägg framför sig."
Husväggen existerar för romanfiguren och han kan röra vid den.
Kör han rakt in i den, dör han.
Var Battavia en romanfigur?
Romanfigurer verkar ju så levande när man läser om dem.
De lever normalt, går till jobbet och blir kära precis som vi.
Men om romanfigurerna tror på världen de lever i-
-vad finns det då för bevis för att inte vi också är romanfigurer?
För helvete...
Det var det Battavia ville visa.
Att väggen inte finns, att inget finns. Vi kan bemästra verkligheten.
Om livet inte existerar har inte döden nån betydelse.
Han levde ut sina idéer. Fan, vilken schysst typ!
-Nord. -Ja, lilla syster.
Jag undrar en sak.
Om inget existerar, varken fotgängare ambulanser eller nåt annat.
-Då existerar väl inte vi heller. -Jo, det gör vi.
-Säkert? -Ja, vi existerar för att vi tror det.
Det hänger på om man tror eller inte. Vi finns för vi vet att vi inte gör det.
När vi sover upphör vi ju att existera eftersom vi slutar tro när vi sover.
-Det var som fan. -Battavias ord...
-Hon finns alltså inte. -Nej, varför skulle hon finnas?
Så det gör inget om vi kör över henne.
Inget alls.
Nord, om vi är romanfigurer måste vi ju ha en författare.
Vilken jävel... Vad är det för slags roman?
-Den är för jävlig. -Ja.
Skitjobb, inga stålar, ingen schysst karl för kyliga kvällar. Ett jävligt liv!
-Jävlig historia! -Och inget kan vi göra åt det.
Tänk dig Cosette be Victor Hugo om ett bättre liv...
För det hade hon behövt träffa honom.
Ja, men då undrar jag om fotgängaren där existerar eller inte.
Det gör han inte.
Min älskade Alessandro, varför gjorde du det?
Älskling, nu kommer jag.
Kan vi verkligen...?
När man inte vet vart man är på väg är det lika bra att ta sig dit snabbt.
Vi skulle vilja ha ett rum. Det bästa ni har.
-Vi är laglösa och kan inte gå hem. -Skämta inte, vi får snuten efter oss.
-Snutarna existerar inte. -Det vet de själva inte om.
Så de gör jobbet. Tro inte författaren låter oss röra till allt i hans historia.
-Var nånstans? -Här...
Rum 33.
Nord...
Jag vet vem han är, jäveln som gav oss våra jävliga liv.
Jag vet vem vår Victor Hugo är.
Herregud, det är ju uppenbart.
"Jag finns i fantasin hos en Skapare som drömmer att människorna finns."
Vem annars? Vår Skapare...
Är det nån hemma?
Du, Skaparen...
Kom fram om Du vågar. Vi vet att det är Du.
Men, kära vänner...
Snälla ni...
-Ni är i Herrens hus. -Perfekt, för det är Honom vi söker.
Vi är två av Hans skapelser. Hans romanfigurer så att säga.
Vi har ett par saker att säga Honom.
Visst, vill ni tala med Honom slår ni er ner och ber.
Lugnt och andaktsfullt.
Du har visst inte förstått.
Vi vill tala med Honom, höra Honom och se Honom... i verkligheten!
Det lär bli lite svårare om det är så ni vill ha det.
-Hur ska det annars gå till? -Jag sa ju att ni skulle be.
Det är visserligen en gammal metod men den är beprövad.
Ansträng dig lite.
Säg om jag har fel... Detta är väl Guds hus?
Om du träffar Honom eller kan få fram ett meddelande-
-så säg att Nord och Evangile vill träffa Honom.
Vi vill Honom inget illa, bara växla några ord... människor emellan.
Tala om allt och inget, främst inget. Det är det som oroar oss mest.
Kom ihåg... Nord och Evangile.
Vi kommer tillbaka. I morgon.
-Jag har en så konstig känsla. -Jag med, jag känner mig så underlig.
-Vill du ha en huvudvärkstablett? -Nej. Det bara känns konstigt.
Det känns faktiskt riktigt skönt.
Jag känner mig så... Hur fan är det man säger?
-Är ni fri? -Just det. Fri...
Vi är fria, precis som ni sa.
Härligt med folk som tycker om sitt jobb. Till järnvägsstationen...
Sällan. Du existerar inte och de som inte existerar får inte åka i min taxi.
-Så ta och försvinn! -Men jag förstår inte...
Såja, i väg och "inte-existera" nån annanstans.
Det som är så bra med det här är att det får mig att...
-Fundera? -Ja... fundera.
Lille bror, jag gillar verkligen att fundera.
Herr Nord...
-Du tänker komma med en banalitet. -Det gällde barnotan.
Det jobbiga med såna som du är att ni är så förutsägbara.
Pengar existerar inte och vet du varför?
-Förlåt... -Inget alls.
Varken stan, hotellet eller barnotan. Inte ens du.
Allt står här. Läs den och du kommer att förstå en massa.
Fyll minibaren till ikväll.
Vad gullig han är när han är förvirrad. Tycker du inte det?
Vi ses i kväll.
-Ja, vi ses ikväll, frun. -Fröken...
-Får jag känna lite på honom? -Jag har sagt nej.
-De är slut. -Herregud...
BATTAVIAS SENASTE
Du var då inte särskilt hjälpsam. Ge hit den där! Nu får det vara nog!
Fan, vad envisa apotekare är.
Vi måste koncentrera oss. Här...
-Evangile, nu räcker det. -Vad är det där?
Dåren ville ha pengar, men vem fan bryr sig om pengar?
Jag förklarade, men han tog fram den här. Jag fick visa hur den funkar.
Jag blev irriterad på honom, men nu snackar vi inte mer om det.
De som inte har läst boken får skylla sig själva.
Lyckliga är de som får äta vid Herrens bord.
Se Guds lamm som borttager världens synd.
Herren, jag är Dig inte värdig.
Var det där med flit? För att testa mig eller av ren elakhet?
Kan Du inte få nåt sagt utan att orsaka katastrof?
Eller så skiter Du fullständigt i allt.
Det är nog så att Du skiter fullständigt i allt.
-Fick Han meddelandet? -Jag har haft en jobbig dag.
Det är inte sant! Mina fresker från 1700-talet!
Han måste ha hört er. Han hör allt.
-Och svaret...? -Vi måste få svar.
Han kan inte komma varje gång nån kallar.
Men ni ska inte ta det personligt.
Du blev väl präst för att se Gud på närmare håll. Men har du det?
Andra har haft större tur. Är det inte irriterande?
Varför tro på Gud, om Han jämt bevisar att Han existerar? Eller...?
Jag skulle inte vilja jobba för nån jag aldrig ser. Han är en jävla typ.
Säg inte så. Jag förstår Honom inte alltid, men Han har väl sina skäl.
Jag vet inte. Jag vet inte längre.
Du kan inte ha särskilt kul.
-Om jag var du... -Himmel och jord.
Om du hoppar från klocktornet-
-har du å ena sidan en hypotes och å andra visshet.
Vi vill ha visshet. Vi har fått nog av obesvarade frågor.
-Vi kommer ingen vart. -Världen är full av kyrkor.
Kära vänner, vänta lite!
Vid närmare eftertanke kan jag inte säga att ni har fel.
Uppenbarelser och mirakel är för oskulder, idioter och barn...
Men aldrig får prästerna se några!
Jo...
I åratal har jag restaurerat fresker men allt bara rasar, så jag tänkte...
Jo, jag skulle vilja... Får jag följa med er?
-Va? -Jag är ju lite av en specialist.
Om ni träffar Honom kanske ni behöver en tolk.
Nån som har kompetensen... Han där uppe kanske bara talar latin.
Kan du svära på att du hjälper oss utan diskussioner? Du måste lova det.
Jag lovar och svär.
-Med alla medel, kända och okända? -Kända och okända.
Moraliska och omoraliska?
Moraliska och...
Omoraliska.
-Jag heter Nord. -Angenämt.
-Evangile. -Jag är fader Zjivago.
Vi säger bara Zjivago tills vidare.
Hoppa in, prästen!
-Det är vår bibel. Läs den. -Battavia var min favoritförfattare.
Inget sker av en slump. Som specialist, vem råder du oss att tala med?
Jag vet en som borde veta mer, men jag lovar inget.
-Han kanske hycklar som alla andra. -Vi kör dit.
Snacka om envis!
Han kanske är döv.
Var snäll och svara, Hans Helighet.
Antingen vet han inget... eller så har han fått order uppifrån.
Prästen! Vi väntar...
Han är hopplöst klistrad vid radbandet. En typisk fanatiker.
-Vi kommer ingen vart. -Tyvärr...
Vad gör vi nu?
Tror du Store Författaren blir arg om vi dödar Hans representant på jorden?
Nej, vi sa "inget våld".
Rör vi till Hans story måste Han reagera.
Jag är absolut emot!
-"Med alla medel." -"Moraliska och omoraliska."
-Gör det, du. -Nej, ni får inte...
Håll tyst! Hade du tagit emot oss, hade detta inte hänt.
Du, där uppe! Kom fram, annars dödar vi honom!
Vi skjuter Din påve. I Ditt ställe skulle jag träda fram direkt.
Ser du nåt?
-Vi gör det! -Sista varningen! Ta den på allvar!
-Hur gör vi nu? -Den saten viker inte en tum.
-Som vanligt... -Gör vi det inte är vi inte trovärdiga.
-Vi ska väl inte döda honom? -Säger han inget, så gör vi det.
Vänta lite...
-Han föreslår att vi ska ta mutor. -Det intresserar oss inte.
Det intresserar oss inte! -Hur ska Du ha det där uppe?
-Hans Helighet gör mig besviken. -Jag räknar till fem. Ett.
Två.
-Helvete! -Det var det.
-Ni är ju inte kloka. -Det där var ett misstag.
Jag gjorde det inte med flit. Dessutom brände jag mig...
-Vi kommer att få skulden. -Kan man inte räkna låter man bli.
En god man med svagheter och kvaliteter...
Överdriv inte! Ett liv av misstag, i kyskhet... Vi gjorde honom en tjänst.
Jag är verkligen inte med på det här.
-Hjärnstillestånd. -För mig med.
-Vad gör vi nu? -Surar.
Var vi i en roman, skulle jag vilja veta vad som händer härnäst.
-Glöm religionen! Om inte påven vet... -Hur som helst är han hos Gud nu.
Det får man ju hoppas i alla fall.
-Funkar det? -När man dör hamnar man hos Gud.
-Förutsatt att man tror på Honom. -Det gör vi. Vi vill ju träffa Honom.
-Vill du dö bara för att kolla det? -Dö för att se om man lever är dumt.
Vi behöver en frivillig som inte har nåt att förlora.
Är du säker?
En av tre självmordskandidater väljer den här bron. En av två vid jultid.
-Det är inte julafton varje dag. -Fan, vad han är sur.
-Hon gjorde det ju inte med flit. -Det är lätt att säga efteråt.
Vi har turen med oss. Hon gråter.
-Frun, fröken... Bara nån minut... -Jag visste det!
Man kan inte få dö i fred! Alltid är det nån som ska rädda en.
-Nej då... -Stopp! Ett steg till och det går illa!
Ni "sanktbernhardstyper" ska inte försöka få mig på andra tankar.
Säg inte att livet är härligt. Kom inte med sånt snack!
Nej, nej, livet är inte alls härligt.
Så jag hoppar i floden och den här gången ska ingen hindra mig!
Bara hoppa! Det är ingen som hindrar dig. Särskilt inte vi.
-Tvärtom vill vi att du gör det. -Absolut. Vi respekterar ditt beslut.
Vi vill inte påverka dig, utan bara be dig om en tjänst.
Det gällde ett meddelande. Men först en viktig fråga. Tror du på Gud?
Mer eller mindre.
Snarare mer eller snarare mindre? Det är viktigt för oss.
Om jag säger... snarare mer?
Då är allt bra. Du dör och möter Gud, eftersom du hör till de troende.
Vi vill att du ger Honom ett meddelande.
-Gud... -Från oss.
-Säg att vi vill träffa Honom. -Men utan att dö förstås.
Vi heter Evangile, Nord och han som sitter där och surar är Zjivago.
Kommer du ihåg det? Vill du göra det?
Ja, men då så. Det var allt.
Vi ska inte uppehålla dig längre. Hoppa du.
Vi tackar dig av hela vårt hjärta. Vi räknar med dig. Glöm inte...
-Zjivago, Evangile... -Och Nord.
Just det.
-Lycka till! -Det kommer att gå bra.
Tack.
-Hon ska väl inte ändra sig nu? -Ni glömmer en sak.
-Hoppar hon nån gång...? -Jadå, bara lugn.
-Det är ett svårt steg att ta. -Inte gör det mig nåt.
-Vi var kanske för snälla. -Sluta stirra på mig!
-Vänd er om! -Visst, visst...
Bara ord och ingen handling! Hon menar inte allvar.
Det säger sig ju självt...
-Vad väntar du på? -Inget. Jag väntar inget mer av livet.
Ja, men då så, hoppa! Visa lite mod!
-Ett, två... -Tre!
-Vilken jobbig brud! -Så självklart...
-Vad då? -Jag säger det inte. Ni får väl gissa!
Gör du det inte för din skull, så gör det för vår!
Hon drar ut på tiden. Vi var för snälla.
Kommer ni inte på det?
Hoppa, jävla kossa! Vad väntar du på? Din karl kommer inte tillbaka!
Nej!
Det gör han aldrig för han är död. Och jag vill också dö.
Alessandro, min älskade, nu kommer jag!
Snyggt! Hon hoppade. Synd att det var förgäves.
Helt förgäves. Om ni hade lyssnat på mig, hade jag sagt det.
Att de som begår självmord inte får tillträde till Guds rike.
Så meddelandet kan ni glömma.
-Det här måste vara en mardröm. -Folk lyssnar aldrig på mig.
Och du kallar dig specialist?! En klåpare är vad du är!
-Vart kör vi nu? -Ingen aning.
-Vi åker nån annanstans. -Ja!
-Han där uppe är förbaskat smart. -Och vi har det inte lätt.
Jag har ändrat mig. Jag vill inte dö.
-Och vad meddelandet beträffar så... -Vi vet.
Får jag åka med er?
Jag är alldeles ensam och alldeles blöt. Jag blir dödssjuk.
Det är ni väl ändå skyldiga mig? Det är ju ert fel att jag lever.
Jag tänkte ni satt och väntade och tyckte jag måste säga hur det var.
-Och så har jag en idé åt er. -En idé...?
Den som lämnar meddelandet måste dö, men får inte begå självmord.
-Ni får ta och döda nån helt enkelt. -Det har vi redan prövat.
-Ska vi döda dig? -Nej, inte nu längre.
Jag är ju inte ensam längre. Eller hur...?
-Vad heter du? -Karenine.
Okej, Karenine, men den vi dödar lär inte vilja göra oss en tjänst.
Han kommer ju att vara förbannad. Det är mänskligt.
Det blir ju enklare om man tar en som redan är döende.
Kan vi ta vägen förbi mig så jag kan byta till torra kläder?
Och så måste ni berätta var ni har fått hela idén ifrån.
Tänka sig! Battavias egen fru... Det får mig att vibrera.
-Det är som... -...en välsignelse.
-Du har nåt i kikarn... -Enbart litterärt!
Jag har nog sett hur hon ser på dig. Rör hon dig gör jag slut på henne.
-Vad jag känner mig dum. -Jag med.
När man dör, uppskattar man lite vänlighet.
Det gäller att välja noga. Givetvis en troende person.
-En rejäl som hamnar direkt hos Gud. -Ett helgon.
Vi hade ju kunnat be påven...
-Goddag, min son. Tror ni på gud? -Ja.
-Bra. Vad sysslar ni med? -Jag säljer sprit och cigaretter.
-Fader! -Jag har inte tid.
Får jag fråga... om jag inte är för påträngande...
Hurdan var Battavia? Vad var det för slags karl?
En schysst typ.
Han skrev för att förstå världen men dan han gjorde det stod han inte ut.
-Du var väl vansinnigt förälskad? -Han sa att kärlek inte existerar.
Inte mer än nåt annat...
När han skrev ville han leva, och när han levde ville han skriva.
Han skrev hela tiden och det gjorde honom ledsen, så det var han jämt.
Han sa: "Skriva är ett privilegium och ett straff."
"Privilegium för man har kunskap, straff för man är klarsynt."
"Varje kvinna man möter, bör man passa sig för." Sidan 244.
Vänta lite.
-Tror ni på Gud? -Det är väl säkrast.
-Yrke? -Domare i brottning.
Han skrev klart den sista romanen och på sista sidan förstod jag.
Bilen, husväggen...
Jag borde ha gjort det författare avskyr. Ögna igenom slutet först...
Författare förväxlar sina egna liv med storyn de skriver.
Åt sidan. Här var det kallt...
-Vad har hänt? -Han blev påkörd av ett tåg.
-Typiskt! -Han klarar sig.
Med fötterna först. Han kommer härifrån med fötterna först...
-Jag älskar er. -Vi älskar er också.
-Hör ni till familjen? -Så gott som.
Var bussig och ta det lite lugnt. Brutalitet leder ingen vart.
-Vi gör alltid så här. -Visst, men ansträng dig denna gång.
-Fattar du? -Javisst.
Såja...
"Nyheter från Gud"
-Det rör sig visst om idealister. -Vad för nåt?
Det var inget.
Två dagar senare
Vad har vi haft för oss i två dar?
-Jag minns inte ett dugg. -Inte jag heller.
-Vad gör vi här? -Det är naturligt och kallas för ellips.
När det inte händer nåt under två dar i en roman-
-skriver författaren "två dagar senare" och så fortsätter historien.
Med eller utan ellips borde vi veta vid det här laget om det funkat.
Den skenhelige lille brandmannen dolde nog en rejäl dödssynd.
Vad säger du, Zjivago?
Ja, en så fin själ och så hjälpsam... Han borde ha tagit sig dit direkt.
-Alltså har vi problem. -Vi måste hitta en annan lösning.
Jag har en idé, men...
-Jag är inte så säker på att... -Låt höra.
-Lova att inte driva med mig. -Vi lovar.
Knulla och sånt...
Va?!
Jag tänker på erotiken.
"Lilla döden." Det är väl så man kallar stunden direkt efter...
-Inte dumt. -Inte alls dumt.
Att erotiken är en väg till Gud är tantrismens budskap. Inte dumt!
Vad är det för nåt? Inget för bögar, väl...?
Det är en hinduisk religion.
Jag såg det på TV. De älskar i mörkret ända tills de får se Gud.
Hur kan de se nåt i mörkret? Roligare att se vad man pysslar med.
Nej, vänta nu lite.
Jag är specialist när det gäller Gud men vet inget om knullande och sånt.
-Så du har aldrig...? -Aldrig nånsin.
-Inte ens...? -Oh, nej!
Kanske som liten, men det var inte med flit och räknas inte.
Då är det dags att sätta igång. Det här blir intressant...
Du är väl rena bomben med orgasmer som tar dig direkt till sjunde himlen.
Bara lugn, du har vårt stöd. Knullar gör man hur lätt som helst.
Vi talar om erotik, Evangile.
Visst kan jag hjälpa till. Visst kan jag ställa upp på att...
Men inte med en...
Det är inget personligt. Jag kan bara inte.
-Väl religionen som hämmar mig... -Det gör inget.
-Dessutom är jag lite gammalmodig. -Jaså?
-Jag vill tillhöra en enda man. -Tacka vet jag laganda!
-Vi behöver alltså en annan tjej. -Jag, då? Vad är jag för nåt?
Jag har också hjärta och kropp. Jag är inte sämre än nån annan.
-Det är inte samma sak. -Jag vill vara med.
Jag vill bära mitt lass...
-Okej, jag har humör ibland, men... -Evangile, vi jobbar.
Vad orättvist! För en gångs skull kunde jag göra nåt...
Vi behöver alltså en annan tjej.
Jag vet var det finns massor.
Många.
-Den lilla där...? -Finfin!
Men så liten.
-Den långa då? -Hon har ju shorts.
-Du tänder inte på nåt. -Jag tänkte mig nåt mer romantiskt.
-Den blonda då? -Hon där?
Ja, henne tar vi. -Evangile, stanna!
Hon är väl ingen...
Hej.
Kan jag gå rakt på sak?
Jo, vi undrar om du går med på att älska med oss?
-Jag horar inte, jag väntar på bussen -Du kommer inte att få betalt.
Det är för en mycket seriös sak. Vi vill komma i kontakt med Gud.
-Mina vänner och jag själv. -Genom att knulla?
Mycket har jag hört för att få mig i säng, men det där tar priset.
Okej, men bara en timme.
-Så du är med på det? -Javisst.
Då åker vi då, för jag har en träff sen.
-Är du äkta eller bara pervers? -Nej då, han är prästvigd.
-Nåt jag alltid fantiserat om... -Jaså?
Stanna!
Det här är väl ändå lite för enkelt. Den första vi frågar ställer upp direkt.
-Har vi verkligen kontroll? -Vi vet vad det handlar om, vi är fria.
Vi kanske bara tror det. Han däruppe kanske fått oss att tro det vi tror.
Fått oss att göra allt som inte tjänar nåt till, och nu hon...
Vad är det för skitsnack? Har ni ändrat er?
Jag var ju inställd på det nu. Så gör man inte mot känsliga flickor.
-Här tar resan slut. Ut med dig! -Det var inte vad ni sa.
Ta med den här också.
Jävla bögar! Impotenta typer! Intellektuella!
-Var lite artig. -Jävla slampa!
Där ser du att det inte var så svårt.
Karenine har rätt Säkraste sättet att inte lyda Honom-
-är att agera ologiskt, göra vad som helst.
Zjivago har rätt. En författare kan göra allt, utom vad som helst.
Vi måste göra vad som helst. Inkonsekvens är vår enda frihet.
Det är för en god gärning.
-Vi tog inte den sötaste. -För logiskt!
-Inte den fulaste heller, hoppas jag. -Nej. Viss logik i det ologiska...
Ni håller er lugna, ingen rör sig! Stå stilla, säger jag!
Skynda er på!
Kör!
Följ efter taxin!
Ursäkta att det gick lite våldsamt till, men vi behöver dig verkligen.
Har du läst den? Känner du till Indien? Tror du på Gud?
Släpp mig! Vet ni vad straffet för kidnappning av tjänstgörande polis är?
-Ingenting alls. -Vi står över lagen.
Jag vet vilka ni är. Det här klarar ni er inte ur.
-Ursäkta! Bältet... -Jag vet. Kör på!
-Så ni dödar vem som helst? -0ch gör vad som helst.
-Inte så enkelt som man kan tro... -Ni är farliga galningar.
Jag kräver att ni släpper mig. Vänd om! Snälla ni...
Jag har familj.
-Tänker ni döda mig med? -Nej, bara ligga med dig.
Vi tar dem och då ska de minsann få!
Nej, nej! Visst retar man sig på dem, men man får inte låta ilskan styra.
Vi tar dem lugnt och försöker tala dem till rätta.
-De är ju bara antikonformister. -Vad för nåt?
Se upp!
Snyggt!
"Det är frågorna som får en att avancera, svaren förstör en bara."
Ha inte så bråttom.
Evangile...
Snabba ryck, Zjivago.
-Känner du för det? -Det vill säga att...
-Du är visst lite skraj... -Det är vissa saker jag är osäker på.
-Han borde få nåt att rätta sig efter. -Ja, det vore bra.
-Ingen stake alls... -Det är inte det.
Lägg av. - Karenine, plikten kallar.
-Med minsta möjliga insats. -Javisst.
Men dock en rejäl genomgång. Penetrerande...
-Vi kan komma varann riktigt nära. -Oh, ja!
-Kan du koncentrera dig? -Jag lovar.
Ja, det är bra. Ge dig hän...
Är det så man gör?
Jag jobbar med kroppen, men Nord jobbar med hjärnan.
Ge dig hän...
-Långt, långt bort. -Ja, långt, långt bort.
Säg vad du ser.
Ett berg. Hav...
Sanddynor, en strand, väldiga ängar.
Och färger. Jag hör färger, jag ser ljud!
Jag är en oändlig våg som sköljer över universum.
Det gungar, jag kapsejsar, jag faller, jag exploderar!
Såja, lugna ner dig. Vad är det du faller ner i? Berätta.
I oändligheten. Vi ger liv åt galaxer. Min älskade, det är underbart!
Jag förstår inte. Du var lugn, men...
-Kommer aldrig båda samtidigt? -Det händer när man älskar varann.
Jag är inget bra exempel. Jag skjuter upp dem direkt.
Men jag hinner själv aldrig med. Det bara är så.
Och sen är de som iglar.
-Zjivago, din tur. -0ch min...?
-Ja, det är klart. - Några frågor? -Det såg inte så komplicerat ut.
Vi går in i rummet bredvid, för hon går mig på nerverna.
Trädtopparna är som rötter som dricker himlen
Rötterna är som tysta grenar
Jorden är genomskinlig och himlen som en kropp
Varm jord där jämmerrop hörs vid källorna
Melodier hörs från trädens instrument som spelar för försvinnande röster
-Bunden... eller ska du uppföra dig? -Tar du mig sen om jag sköter mig?
Hon får vara bunden.
Ursäkta, men har du nåt emot att behålla uniformen på?
Okej, om du också behåller din på.
Vad fint att se åtrå födas...
Dags att sätta igång.
Lycka till!
Kom lite närmare.
-Herren, visa mig vägen. -Gud är kärleken.
Nej, ha inte så bråttom. Glöm inte att du är vårt sista hopp.
-Jag har syndat, fader. -Jag lyssnar, mitt barn.
Jag har haft orena tankar.
Mycket orena tankar med polischefen. Han är så...
-Han är gift. -Gud förlåter dig.
-Ser ni Honom redan? -Ja! Jag tror Han är...
Jag är en förtappad kvinna, fader. Hemsk och lastbar...
-Säg efter mig: "Det är mitt fel." -Det är mitt fel.
-Mitt allvarliga fel. -Ert allvarliga fel!
-Koncentrera dig. Hur ser Han ut? -Han har skägg.
Jag syndar i tankar och i handling så fort jag får en chans. Straffa mig...
Håll tyst, Edwarda!
-Och förutom skägget...? -Det är svart.
Krusigt och triangelformat.
-Visst. Och fuktigt, va? -Ja, fuktigt och varmt.
Jag slukas upp, sugs in...
Det är rena apokalypsen! Yttersta domen! Rabel! Pompeji!
Sodom och Gomorra...
Jesus!
Säg... är du alltid så... när du...?
-Ja. -Jaha.
-Jag har fått nog. -Fortsätter du så här, så...
Jag hade aldrig tänkt mig mysticismen så här.
Ja, då ska väl jag gå.
Problemet är att jag måste skriva rapport. Jobbet, ni vet.
Får jag gå utan vidare? Ska ni inte hota mig, så jag håller tyst?
Evangile...
Okej, jag lovar att inte säga nåt.
Hej då.
Om ni behöver mig mer för era experiment, vet ni var jag finns.
-Totalt fiasko! -Kanske för att vi inte är indier...
Vi provade inte alla möjligheter.
Har hon gått?
-Vad då "gått"? -Ja, hon har försvunnit.
-När jag vaknade låg hon inte kvar. -Försökte du inte...
-Snälla Evangile... -Vad tror du? Klart jag med blev kåt.
-Men jag nuddade henne knappt. -Tänd det förbannade ljuset.
Ska det här vara ett skämt?
-Jag lovar att jag inte visste nåt! -Fan för dig, Nord!
Karenine, gå härifrån. Du får inte sova i min säng. Inte nu...
Bli inte arg.
-Fråga varför jag är här. -Det vet jag nog.
Nej, det är nåt annat också. Du kanske inte vill höra det nu.
Men jag kom därför att...
Skit samma! Jag är kär i dig. Det är det som hänt mig.
Nord, säg nåt.
Det är Han där uppe igen. Han kan hitta på vad som helst.
Är du inte klok? Jag vet väl vad jag känner.
-Jag är kär i dig. -Nej då.
Han där uppe vill göra det hela till en töntig kärlekshistoria.
Och vad förstör väl vänskapen bättre än sånt larv? Jag bara undrar...
Se på Evangile. Hon är redan arg på mig.
-Jag är kär i honom. -Du har rätt. Förlåt mig.
Vad säger Battavia? Läs...
"Kärleken är knepet naturen tar till för att tvinga oss att avla barn."
-Jag vill inte ha barn. -Tur det.
-Inte än i alla fall... -Va?
Jag är kär i honom. Det bara är så.
Vad är det med honom? - Vad är det med dig?
-Snuten... -Vad är det med henne?
-Hon har gått. -Nej, inte han! -Nej, Zjivago.
Vi får inte låta oss påverkas...
Jag älskar dig.
-Hur känner du dig, Evangile? -Bara fint, du kan lita på mig.
Evangile... -Det är för ditt eget bästa.
Zjivago...
Tack, det behövs inte. Jag mår bättre.
-Säkert? -Ja, det har gått över.
Så ska det låta.
Jag som var så säker. Han älskade så bra att jag trodde...
Det finns mer än sex här i livet.
Söla inte så, var inte så sentimentala.
När man hittar en som gör det bra, vill man ju så klart inte släppa honom.
-Så klart... -Vi är inte arga på dig.
Det hade kunnat hända mig med.
Vi ska älska varandra
för en strimma sol
som flammar upp som lågan
från en varm brasa
Vi ska älska varandra
för löven som faller
under den likgiltiga blicken
som vinterkungen har
Vart ska vi?
Vi vill komma i kontakt med en död person.
Naturligtvis. Ge mig namn, födelsedatum och dödsdatum.
Har ni ett foto eller nåt som tillhört honom?
Det gäller ingen speciell person. Det går bra med vem som helst.
-Du upplever just nu olycklig kärlek. -Ja, det stämmer.
-Nej. -Jo.
-Vem som helst? -Förutsatt att han tror på Gud.
Och levt oklanderligt... Ett helgon- om det inte är för mycket begärt.
Han måste vara samarbetsvillig efter- som vi via honom vill tala med Gud.
Det var som fan.
Såvida vi inte får direktkontakt med Gud.
Det vore idealiskt.
Jag kommunicerar bara med de döda och Gud dör aldrig.
-Vänta lite. Om det gäller pengar. -En bank... vi fixar kontanter direkt!
Du är vår sista chans...
Jag förstår.
Vad gjorde du...?!
Vi var flera...
Men... de tvingade dig väl?
Vet du nåt måste du berätta det. De är extremister.
-Vad för nåt? -Farliga människor.
Nämnde de den?
Sa de vad de ville?
-Träffa Gud. -Förlåt?
Jag tror att de vill träffa Gud.
-Var nånstans... höll ni till? -Jag lovade att inte säga nåt.
Lovade?! Vet du vad du riskerar om du skyddar dem?
Inget alls. De står över lagen.
Nej, ingen står över lagen.
Över oss finns alltid en större makt. Det är en fråga om social helhet.
Hur som helst är de emot allt. De vill vara fria.
Fria? Allt skulle gå åt pipan om alla gjorde precis vad som föll dem in.
-Edwarda, kom ihåg att de har dödat. -De säger att väggen inte existerar.
Edwarda...
Jag har en som verkar känna till er. Han går under pseudonym, en artist?
-Ett namn med ett nummer. -Ludvig XIV?
-Påven? -Ja! Ni känner fint folk minsann.
Ta inte upp det. Det är lite känsligt.
Vi fortsätter.
Han är med några av era vänner. En apotekare, en brandman...
Vi skiter i dem, koncentrera dig på påven. Påven är bra.
-Men har han träffat Gud? -Ja, väl säkrast för en påve...
Han väntar på sin tur.
Så Gud är där och han har sett Honom. Fråga om han har gjort det.
Gud tar bara emot en gång i veckan. På söndagarna...
Övriga dagar har Han fullt upp.
Så fullt upp...
Påven! Han arrangerar ett möte åt er.
-Med Gud? -Det preciserar han inte.
Det här går ju bra. Väldigt vad ni var kitsliga!
-När. -I natt.
-Var? -Var ni vill. Det blir i en dröm.
En dröm...
Den börjar två minuter över tolv.
-Två minuter över...? -Ja, påven är lite speciell.
-Vad ska vi göra? -Inget, bara somna alla tillsammans.
Och se till att inget kan väcka er. Inget alls.
Det är det värsta jag vet när folk bara lägger på luren.
Det var väl inte så svårt.
Vi har inte nått målet än men vi har börjat bra.
Du var strålande. Bravo.
-Tack. -Har man bara känsla för det...
Som i alla andra yrken finns det drönare och artister.
-Nej tack, jag röker inte. -Varför inte?
-Är du feg? Rädd för att dö? -Jag kanske ska ta en i alla fall.
-Vad blir vi skyldiga? -Nej, nej, inget alls.
-Verkligen bussigt. -Möten med andra sidan kostar inget.
Jag tänkte bara att...
Mitt jobb är några knackningar på bordet, 300 franc och "vi ses".
Som att tala ett språk och aldrig åka till landet. Men ni fixade möte direkt!
Så om ni behöver mig mer...
Vi tränger ihop oss. Vi omger oss ju gärna med specialister.
Ja, men då så...
Vi röstar om förslaget.
Stort tack.
Vi kanske kan plocka upp Edwarda också.
Det är väl en bra idé. Tre tjejer och tre killar. Jämna par.
Inte sant?
Edwarda kommer med oss. -Och ni håller er lugna.
Så här kan ni inte göra. Man anfaller inte en polisstation två gånger.
Mina mannar låter er inte komma undan. De är brutala.
Vi hjälps åt. -Rör er inte.
Var nu snälla och följ inte efter oss.
-Jag är emot våld. -Jag ska minsann hindra dem.
-Backa! De är målmedvetna. -Vad för nåt?
Över min döda kropp.
Eftersom du ber så snällt...
Vi känner inte varann så väl men kan säkert snacka om det här.
Jag är övertygad om att ni inte är några fulingar.
-Vad skulle vi snacka om? -Allt och inget. Framför allt inget, va?
I vanliga fall hade vi gärna gjort det men nu ska vi på möte.
Evangile...
-Dessutom är vi fulltaliga. -Nej...
Tyvärr. Nej, det går bara inte.
-En annan gång kanske. -Inte särskilt bussigt...
Vad fräckt! Jag ger inte upp!
Helvete!
Hur ska man kunna få intressanta vänner med det här yrket?!
-Är det dags igen? -Ja, men den här gången ska vi sova.
Jag är Ferdydurke. Angenämt...
-Edwarda. -Jag vet.
Jag har läst boken. Den där Battavia är rätt speciell.
-Ni tror väl inte på allt han skriver? -Jo.
Jaså. Bara vi fortsätter med tantrismen, så...
-Evangile, tafsa inte! -Evangile...
-Vart ska vi? -Till en lugn plats.
Havet. Jag har aldrig sett havet.
Havet är lugnt.
Jag kom att tänka på en sak. Vi kör hela tiden men tankar aldrig.
-Han där uppe förutsåg inte det här. -Vad var det jag sa...
-Men ingen lyssnar på mig. -Ska han aldrig sluta klaga?
Nord, sover du?
-Zjivago...? -Håll käften, Evangile, och sov.
Nord...
Nå...?
-Nå? -Jag kan inte.
Jag är så upphetsad. Jag är ledsen, men jag kan inte somna.
Jag är så tänd...
De är slut.
-Det här är inte rätt tidpunkt. -Med henne är det visst det jämt...
-Om du tror det är jag som styr... -Ferdy.
Du kanske kan hjälpa henne på nåt sätt, så att hon somnar.
Snälla Ferdy...
-Hon får återgälda... Jag har känslor. -Jag lovar.
Låt det gå fort och skippa finesser.
-Går det bra? -Ja, vi koncentrerar oss.
Jag är så nervös. Kommer det att fungera?
Det verkar rätt knäppt för en utomstående.
Allt kommer att gå bra. Det är bara en dröm.
-Kommer alla att vara med? -Bara vi somnar snällt, så...
Lycka till!
-Då koncentrerar vi oss... -Ja.
Om jag dig en dag förlorat har
hur ska du då kunna somna
utan att se mig tråna efter dig
utan att jag håller vakt
och ser på dina ögonlock
dina bröst, dina lemmar och läppar
Jag är kissnödig.
i en trädgård full av dofter
och beströdd med anisfrön
hans kropp över din
Vad fan är det här? Vad gör vi här?
-Minns du att du drömt? -Nej, och inte att jag stigit upp.
-Inget om bilen och inget annat heller. -Ännu en ellips på gång...
-Ni provocerar ju Honom hela tiden. -Nu tror jag faktiskt Han är arg.
Vi bara kör och kör. Jag har fått nog. Vi vet inte ens vart vi är på väg.
-Nej, vi vet ju inte var vi är. -Då är det bäst att bara köra på.
Kanske är det så att vi drömmer.
Av princip drömmer jag aldrig vid ratten.
Eller också drömde vi att vi skulle drömma och det är nu vi är vakna.
I så fall har vi bara drömt att vi träffades.
Är vi vakna borde vi inte vara tillsammans. Fascinerande!
Jag kissar snart på mig.
Såvida vi inte drömmer att vi är vakna. Stanna!
Vad är det här? Drömmer vi eller inte?
Får jag stiga ur?
-Det här är väl inte paradiset. -Kalla det vad ni vill.
Jag föredrar "andra sidan". En riktigare benämning...
-Inga änglar ens! -Nej.
-Är vi döda? -Nej, det tror jag inte.
Det beror på. Romanfigurer dör aldrig.
Man kan döda en på sidan 100, men han är livs levande på sidan 99.
En bok kan man ju öppna på vilken sida som helst.
Jag känner igen mig. - Nord, jag känner igen mig.
Det är här jag bor. Det är mitt hem.
-Vi har varit här förr. -Men det har skett en förändring.
Herregud...
-Det är väl inte hos...? -Nej, det är jag som bor här.
Det tror jag inte.
Är ni rädda? Ni ska veta en sak... det är jag med.
Men tillfällen som dessa återkommer aldrig, så jag går in.
-Går Ferdy in gör jag det med. -Jag med.
-Det är mitt hus. Nord... -Edwarda!
Larva dig inte nu.
Det är mitt hus.
-Förlåt, är huset ditt? -Ja, fast det är annorlunda.
Finns det toalett?
Vilken röra!
Kommer du nån gång?
Pull!
Jaså, ni kommer nu.
Pull! Pull!
Livet är jävligt som det är, utan att prylar ska jävlas med... Helvete!
-Inget funkar i den här kåken. -Den är min. Vad gör ni här?
Det är mitt lilla hus.
Jag antar att ni vill ha nåt att dricka. Väl lika bra det...
Precis det jag fasade för. Ett oförskämt kräk...
Nå...? I flera kapitel har ni gjort vad som helst för att få tala med mig.
När vi möts kläcker ni inte ur er nåt. Det vore bra om ni var konsekventa.
-Är du verkligen Gud? -Jaha, jag förstår.
Ja, visst är jag det. Louis Albert Gud, författare till er tjänst.
Och det är inte kul var dag.
Är du Gud eller inte? Han där uppe, alltså.
Jag gav mig en roll i er historia, i er värld, så där är jag nån.
Men i min värld är Louis Albert Gud bara en författare bland många andra.
Som inte säljer så bra längre och som har svårt för att skriva.
-Inget märkvärdigt att vara Gud... -Hur som helst är det mitt hus!
Man måste ju hämta inspiration nån- stans. Man kan inte jämt hitta på allt.
-Vad har ni för problem? -Vi är olyckliga.
-Inte bara ni... -Varför gav du oss så jävliga liv?
Det blir som det blir. Lycka säljer inte. Fråga tidningsförsäljaren!
Det är din jävla moral som förpestar våra liv.
"Du ska inte döda och inte ta grannfrun, bara med gummi..."
"Du ska inte röka - då får du cancer, inte äta choklad - då blir du tjock."
Alla goda ting är förkastliga. Fan, vad trist!
Även om man är olycklig, tror man att man är fri.
l själva verket bestämmer vi inget. Vi bara försakar en massa och lider.
Vi ser våra älskade dö och sen dör vi med. Fy fan!
30 år av avhållsamhet utan anledning. Fy fan!
Du lät Battavia ta livet av sig. Vi som bara hade honom...
-Min Alessandro... -Se där. Är du stolt över dig själv?
-Du kunde väl ha fixat nåt festligare? -Tror du mitt liv är så festligt?
Se här. Tusentals osålda exemplar!
Funkar skiten nu?
Du är deprimerad och låter det gå ut över andra. Inte särskilt fint gjort.
Vi är här för att komma överens om nåt. Låt inte ilskan ta över.
Jag vet inte ens hur det ska gå för er.
Jaså inte? Inte minsta lilla idé...
Varför tror ni jag gick med på mötet?
Ni har ställt till det så att jag knappt kan reda ut det.
-Förr eller senare tar polisen er. -Nåt kan du väl komma på...?
Man kan inte kämpa mot rimligheten jämt. Det går bara inte!
Jag är en realistisk författare. 0m ni kan komma med en bättre idé...
Om det kan vara till nån tröst, så sitter vi i samma båt.
Jag är också en romanfigur. Det är logiskt.
Det finns säkert nån över mig som skriver...
-0ch den personen... -...har nån över sig och så vidare.
"När nån drömmer om oss i samma dröm, ska vi mötas", sa poeten.
-Så ingen existerar. -Inte ens vi?
Jo, när nån skriver eller läser om er.
-Och annars... -...existerar ingen.
Kan man inte göra nåt åt det? Ingenting alls?
Jo, gör som jag, bli författare. Turas om att vara "Gud".
Då känner man att man existerar lite grann, så länge en historia varar...
Men det är alltid nåt.
Räkna med mycken möda än, särskilt som ni hänger ihop med såna som ni.
Du säger inget, Edwarda. Har du inga frågor?
Var är toaletten?
Vad gör vi nu?
Vad gör författaren med en romanfigur som börjar bli besvärlig?
Han dödar honom.
Jösses!
Mår du bra?
Jag ska kissa...
-Lille bror... -Vad den jäveln var brysk!
Han är illa däran.
Jag tycker inte om att se honom sån. Vi kokar lite kaffe.
Redan svårt att inte existera, men att inget skulle finnas överhuvudtaget...
Det smärtar.
-Nord, det har hänt en pinsam sak. -Låt höra, för vid det här laget...
Jo, det är så att jag tror att jag är med barn.
-Tror du det eller är du säker? -Jag tror att jag är säker.
Med barn... och det är hans.
Nej då, Karenine.
Nej, det är inte mitt, det är Hans. Han där uppe... Louis Albert.
Jag har inte legat med Honom, inte ens i mina drömmar.
Författare ligger inte med hjältinnor för att göra dem med barn.
De använder skriften. Gud är själv expert på det.
Den Helige Ande var redan att ta i, men det här tar priset.
-Hon ger oss en liten Messias. -En unge var det enda Han kom på.
Han kanske tror vi tänker bilda familj, äta vid åtta och samla pensionspoäng?
Men det är inget för oss. -Det är inget för oss, Louis Albert!
-Låter det så, strejkar vi. -Strejk på stranden...
-Vad gör vi nu? -Ingenting alls.
Vi är avtrubbade, historien vacklar och sidan är blank.
-Han måste helt enkelt reagera. -Jag gillar inte när Han gör det.
Jag har så jävla tråkigt, Nord. Så förbannat tråkigt.
Fortsätt med det och håll tyst.
-Nord, vad är det kom händer? -Jävlar!
Han vill bli av med inkonsekvenserna.
Klichéartat, men Han knusslar då inte...
Detta är kommissarie Salambo. Släpp gisslan och ge upp!
Dra åt helvete, snutjävel!
-Kom inte med grova ord! -Vi har inget att förlora.
-Är inte livet er kärt? -Jo, det vi lever nu.
-Livet existerar inte! -Döden då?
Om livet inte existerar har inte döden nån betydelse.
Var förnuftiga och ge upp. Ni vet att det inte kan fortsätta så här.
Chefen, ni har visst fått problem. -Halt, annars skjuter vi!
-Vi drar! -Lägg an!
-Dra åt helvete! -Vi är odödliga! Odödliga och fria!
Första varningen!
-Stanna inte, de existerar inte. -Varför springer vi då?
Det är Han eller vi. Hans story eller vår.
-Lönlöst att hoppas. De är nihilister. -Vad för nåt?
Det var inget. Skjut på måfå. Det kan inte hjälpas.
Koncentration... Eld!
Min älskade...
-Ge inte upp, res på dig. -Jag dör...
-Inte om du låter bli att tro det. -Du klarar dig.
-Det gör så ont. -Det är bara larv.
Han tar död på dig för att få fason på historien.
Du skulle själv känna... Smärtan är så verklig!
Visa lite mod!
Jag beklagar...
-Idioten trodde på det. -Zjivago!
Era jävlar!
Ni kan ruttna i helvetet!
Mördare!
-Nu blir jag förbannad. -De känner sig ju hotade, så...
Förrädare! Skithögar!
Kollaboratörer!
Min Zjivago!
Han är inte död. Glöm aldrig det, för då dör du också.
Men Ferdy är sårad och vi är illa ute!
-Vi har inget att förlora. -Det återstår att se.
Kom ihåg vad Ferdy sa: "Romanfigurer är odödliga."
-Det var en dröm. -Det är det som återstår att se.
Det finns ett sätt att ta reda på det. En gång för alla. Som Battavia...
Väggen, ja. En utmärkt idé, för nu har jag fått nog.
Höger, vänster... sen får vi se vem som står som segrare.
Just det. Din tur, Evangile...
Tänk om vi tagit fel ända från början. Och mitt barn...? -Vårt barn, Nord?!
-Jag vill dö! -Tror du det, dör du och vi med!
-Åt vänster... -Jag vill till min Zjivago.
Låt mig stiga ur! Ni är ju inte kloka! Stanna!
Du stannar här, vi håller ihop vad som än händer.
Jag är så rädd! Snutarna, kulorna, Zjivago, Ferdydurke. Allt är verkligt!
-Väggen... -Jag upplevde det också som verkligt.
Jag såg kraschen, men det var bara en bok jag läste.
Nord! För Guds skull! För vårt barns skull!
Var det en dröm så var den vacker.
En dag öppnar man en bok och läser det man alltid tänkt.
-In i minsta detalj. -Som om författaren skrivit för er.
Man tänker "honom vill jag lära känna".
Men man blir besviken. Han är precis som alla andra.
Översättning: Marianne Marty, FÖF